Fredslobbyist: Tidligere chef i FE fortrænger vigtige detaljer i fortællingen om Afghanistan
![FN-mandatets sikkerhedsstyrke viste sig at blive afgrænset til hovedstaden Kabul, men de udsendte danskere kæmpede langt udenfor mandatet, skriver Tim Vilmer Paamand.](/images/article/249349/87534.jpg)
Jacob Kaarsbo udelader vigtige fakta, når han i Altinget belærer om Danmarks militære engagement i Afghanistan. Hans tidslinje for de danske troppers aktivitet er ganske enkelt ukorrekt, skriver Tom Vilmer Paamand.
Af Tom Vilmer Paamand
Journalist, fredslobbyist og formand for foreningen Aldrig Mere Krig
Danmark deltog aktivt allerede i Afghanistan-invasionens første måneder, og det skete på et betænkeligt grundlag ligesom vores deltagelse i Irak. Det er en vigtig detalje, som blandt andre tidligere analytisk chef for Forsvarets Efterretningstjeneste Jacob Kaarsbo nu skriver ud af historien.
Denne første periode er også udeladt i andre mindeord om tiden i Afghanistan, efter at USA, og dermed Danmark, nu fortumlede har forladt landet. På Altinget beklager Jacob Kaarsbo belærende, men kontrafaktisk, andres "urigtige fortællinger", for til start var der ifølge ham kun "en meget lille sikringsstyrke i Kabul på et defensivt og geografisk begrænset FN-mandat, ISAF".
Han fremturer så tilsvarende med, at det først var "i løbet af 2005 og 2006", at "de første allierede, herunder danske, kamptropper kom til landet (...) på et FN-mandat". Men det er ukorrekt, for allerede fra 9. januar 2002 var danske tropper på plads i Afghanistan, og det var ikke som FN-styrke, men på et robust mandat fra Folketinget til at operere over hele landet frem til juni 2002.
Folketinget hastede sig udenom FN
Beslutningen om "militær deltagelse i den internationale indsats mod terrornetværk" blev hastet igennem af den nytiltrådte statsminister Anders Fogh Rasmussen (V) 14. december 2001. Folketinget besluttede bevidst dette få dage før et forventet FN-mandat var afgjort, og disse omkring et hundrede kamptropper fra frømands- og jægerkorps kom derfor ikke med under ISAF.
FN-mandatets sikkerhedsstyrke viste sig at blive afgrænset til hovedstaden Kabul, men de udsendte danskere kæmpede langt udenfor mandatet – direkte under USA’s ledelse i ‘Operation Enduring Freedom’.
FN-pagten blev ikke skrevet til en tid med terrorgrupper, så invasionen krævede en bastant nytolkning. Sikkerhedsrådets resolutioner om Afghanistan opfordrede ikke til krig, men konkret til øget politisamarbejde.
Alligevel mente USA og Danmark, at der lå mandat nok til at gå i krig i FN-pagtens generelle ord om retten til at udøve selvforsvar og de korte sætninger fra Sikkerhedsrådet om at bekæmpe trusler med alle midler.
Intet var normalt efter 9/11
Forsvaret.dk har beskrevet denne danske indsats kort og præcist. Soldaterne blev "udsendt uden militærjuridiske rådgivere, og efter hjemkomsten i sommeren 2002 er der en række kritiske sager om tolke, åbenhed og krigsfanger". Når de danske specialtropper tog fanger, blev disse på Forsvarskommandoens anbefaling overladt til USA’s soldater, men der var ikke styr på det videre forløb.
En større gruppe fanger klagede over mishandling, men den danske stat blev frikendt for ansvar i sagen, da Højesteret ikke mente, at der "forelå oplysninger, som medførte, at Forsvarsministeriet eller den danske styrke vidste eller burde vide, at overgivelse ville indebære en reel risiko for, at den pågældende ville blive udsat for inhuman behandling".
Intet var normalt mere efter terrorangrebet 11. september i New York, og selv blandt venligtsindede stater havde tilliden fået sig et knæk. At Jacob Kaarsbo ikke nævner denne danske indsats i Afghanistan kunne måske være det tekniske i, at de udsendte var såkaldte "specialstyrker", selvom dette ikke burde gøre en forskel.
Men som de fleste husker Kaarsbo åbenbart heller ikke de tidligt udsendte danske kampfly, som bombede uden FN-mandat frem til oktober 2003, og det meget langt fra den tids ISAF-område omkring Kabul.
Ensidigt fokus på krigsførelse skal kulegraves
Som officiel ekspert bør Jacob Kaarsbos offentlige udeladelser ikke stå tilbage i medierne som sandheden om Afghanistan. Ikke mindst da han nu igen bliver brugt som ekspert i regeringens seneste Afghanistan-undersøgelse om forløbet op til evakueringen fra Kabul.
Også en bredere historisk udredning af Danmarks engagement i Afghanistan gennem 20 år er på vej, men det bliver forhåbentlig med andre end Kaarsbo ved roret.
De senere år har vores regeringer bevidst gjort os alle dummere ved at stå sammen om at nedlægge Irak- og Afghanistankommissionen og stoppe støtten til uafhængig fredsforskning. Eftervirkningerne viser sig nu tydeligt i den manglende historiske viden. Det sker selv på højt niveau, for som Jacob Kaarsbo helt rigtigt anfører, bliver vores historiefortælling "nødt til at være korrekt for at kunne uddrage læring".
Danmark har brug for en bred fredskommission til at fastlægge en mere effektiv og bæredygtig sikkerhedspolitik – ikke kun begrænsede "udredninger". Det er tvingende nødvendigt med en stor indsats for generel oplysning, hvis befolkning, politikere og militærfolk skal klædes bedre på.
De militære løsninger har endnu engang spillet fallit, så fredsforskningen må genstartes, og Danmarks ensidige satsning på krigsførelse skal derfor kulegraves og revurderes.